PO PRVEJ BÁSNI

Dávid Matuš

Autor

Vydavateľ

Licencia

Vydanie

GKBN

Dávid Matuš

Greenie knižnica

CC–BY–NC–ND

Prvé (2020)

011001

O knihe

Začalo to v jeden chladný októbrový večer. Pred chvíľou dopršalo, ale ešte stále občas započujem zaklopkať na okno kvapku, ktorá mohla byť drobná ako špendlíková hlavička. Zbožňujem ten čas po daždi. Všetky tie vône, ktoré sa uvoľnia do okolia. V každom ročnom období sú špecifické. V letné dni sú skôr sladkasté, ale po lete, po lete, priatelia, tie vône sú viac premiešané. Nedokážem ich opísať, ale to ani netreba. Vyskúšajte sa niekedy prejsť, keď práve dopršalo a vnímajte ten vzduch. Skúste si uvedomiť tie vône. Skúste ich k niečomu prirovnať. Skúste sa im otvoriť.

Alebo sa prejdite, aj keď ešte prší. V detstve to určite veľa z nás milovalo, tak prečo to niekedy neskúsiť zopakovať? Aj keď len z akejsi recesie. Spraviť niečo, čo ste počas dospievania robiť prestali, môže oživiť množstvo krásnych spomienok.

Avšak to som teraz riadne vyšiel z cesty, tak sa na ňu pokúsim opäť vrátiť...

Bol chladný októbrový večer. Len niekoľko dní predtým, ako kniha Vyryté do dreva uzrela svetlo sveta a mňa prepadla myšlienka knižky, do ktorej sa pridajú viacerí autori. Autori, ktorí pomôžu oživiť básne, ktoré a budem k vám úprimný, ktoré si žiadali aj iný pohľad. Cit niekoho ďalšieho.

Nebol som si istý, do ktorých rozmerov sa budú básne vyvíjať, keď sa do nich zapoja pocity viacerých ľudí, ale lákalo ma to zistiť. Lákalo ma to natoľko, že mi aj po dvoch rokoch táto myšlienka ustavične blúdila hlavou a som vďačný vydavateľstvu, ilustrátorke aj všetkým autorom, ktorí mi pomohli z myšlienky vytvoriť realitu.

Umenie skutočne spája. Tento E-book je jeden z dôkazov a mne je cťou, že vám ho môžeme predstaviť. Začali ste čítať knihu, v ktorej má každý autor len jednu vlastnú báseň. Všetky ostatné sú tvorené spoločnými „silami.“

Dva roky som čakal a len premýšľal nad tým, aké by bolo úžasné priniesť k vám takúto zbierku. Dva roky mi trvalo, kým som si uvedomil a povedal sám sebe „Aha! Myšlienkou sa to začalo. Myšlienkou sa začalo všetko, čo poznáme, i to, čo sme žiaľ nespoznali kvôli tomu, že po myšlienke neprišla určitá činnosť. Ten čin je najdôležitejší, keď chceme, aby sa z predstavy stala skutočnosť!"“ Samozrejme nie... Nie je to doslovný citát. Netuším, čo som si vtedy povedal, ale bolo to niečo, čo ma priviedlo k tomu, že som sa začal pýtať ľudí, bez ktorých by táto kniha navždy zostala len v hlave...

Týmto chcem len na záver povedať... Respektíve napísať... Opakujem to často a neprestanem s tým, lebo neexistuje nikto, kto by mi dokázal opak: Sny sa plnia. Keď máte sen, predstavte si ho. Premyslite si ho a konajte. Všetci máme právo na splnené sny a záleží mi na tom, aby si toto prečítalo, čo najviac z vás. To je jeden z dôvodov, prečo tento E-bok chcem darovať. Darovať každému z vás, lebo aj vy mi dennodenne dokazujete, že je to naozaj. Sny sa plnia.

Čo chcete dokázať? Aký máte sen? Úprimne si ho teraz predstavte a nehanbite sa zaň. Je to váš jedinečný sen, pretože aj vy ste jedineční. Predstavte si ho a začnite robiť každý deň aspoň jedno rozhodnutie, aspoň jeden krok k nemu. Každý deň len krôčik a uvidíte, že to jedným krokom neskončí.. Do toho cieľa prídete. Dokážete to...

Obsah

PO PRVEJ BÁSNI 1

O knihe 2

Obsah 4

Úvod 5

Spolu 7

Pod hviezdami 9

Kdybys jen věděl 12

Aj keď nie všetko... 13

Osud 15

Po prvej básni/Vyznanie Básni 18

Roky 21

Hľadieť ti do očí 24

Nemuseli by sme hovoriť 27

Tak málo 29

Chcem sa baviť 30

Spoločne s tebou 32

Žiť v básni 35

Esencie 37

Poďakovanie 40

Úvod

Úvod si píše život sám,

postav si múr a ja ti dám,

spísanú zmluvu,

na všetko, čo máš,

modlím sa za vás otčenáš,

nie je to žiadna moderná hra,

prázdne slovo či padnutý list,

ver mi,

že ty si strojcom svojich hodín,

kameňom ďalej dohodíš,

tvojimi činmi.

Príbeh tohto sveta

píšeme len my sami.

Tak objavme v sebe

energiu ľudskosti,

aby svet prežil krásny

a nekonečný príbeh

a my sme mali k sebe blízko...

ABY sme sa

na planéte

mohli všetci objať.

Aby to bol

– pre nás ľudí –

historický objav.

Možno by sa

to aj dalo,

cez siete sa spojiť.

V tom objatí

mohol by si

aj svet rany zhojiť....

Prosím nedopusť,

aby tě strach ochromil

tak, jako se to děje mnohým.

Nenech ho,

aby ti vzal to,

co nosíš uvnitř.

Za žádnou cenu.

To, co máš,

je vzácné

a když to pochopíš

a zvládneš,

poskládáš skládačku,

zjistíš, že jsi na konci,

a že to za to stálo,

a že nelituješ jediného listu.

A co je víc?

Počúvaj ma

keď to v tebe horí

dokážeš byť veľkým

lebo všetky ľudské tvory

nachádzajú v sebe moc a krásu

takú ako vlastníš aj ty.

Tak skús pokračovať

jak svetlo kométy

môžeš dávať nebu nový nádych

nový impulz

a nový život.

Počúvaj ma,

keď to v tebe horí,

keď to v tebe horí!

Si silnejší,

si silnejší

než si možno myslíš!

Si silnejší než všetci

neprajní ľudia!

Je jedno kto ti povedal,

že niečo nedokážeš

nepočúvaj jeho nezmysly.

Nedovoľ aby ten plameň zhasol,

nedovoľ aby mal pravdu!

Ty vieš kde tá pravda je,

ty vieš, že na to máš

a budem k tebe úprimný–

Máš na to!

Nechaj v sebe ten plameň planúť

pretože ti pomôže

všetky prekážky zvládnuť...

Spolu

Spolu jsme sem přišly,

spolu kráčíme dál.

A spolu dojdeme kamkoli.

A možná jednou budu mít odvahu ti říct,

že když na mě zase přijdou ty zlý časy,

jako třeba dneska–

když jedu sama životem

a říkám si,

co by se asi stalo, kdyby…

A jediné, co toho vetřelce dokáže vyhnat,

je vzpomínka na tebe.

Když se zeptám sama sebe,

jaké by to pro tebe bylo,

kdybych tě v tomhle pekle nechala samotnou.

A pak zase jedu dál.

Přijedu a dělám,

jako by nic,

nasadím si úsměv

a přitom ti v duchu děkuju,

že jsi mě v tom nenechala.

Víš, důvěra je věc křehčí

než křepelčí vajíčko.

Malé, bezmocné,

ale přece v sobě nese život.

Spolu jsme ho nerozbily.

A spolu ho ani rozbít nemůžeme.

Vždycky budeš ta holka

s úsměvem v očích,

která má kuráž,

který je celej svět jedno,

a která ho dokáže dobýt jednou větou.

A tu mi nikdy nikdo neukradne.

Spolu

jsme přišly.

Spolu

jsme nejvíc.

Spolu sme sa narodili v minúte,

svojho osudu

spolu sme sa smiali vtedy,

s čiernym humorom,

smerovali sme silu počinov,

stále po cestách,

si priateľom navždy,

spolu zvládneme prevrátiť

slávnostnú Planétu,

spolu napíšeme dejiny.

Spolu

dokážeme meniť všedné veci

na fenomén krásy

čo sa rodí v srdci zamrznutých krajín

dokážeme vnímať náboj

ktorý odkrývajú hlasy

čo sa tiahnu údoliami ako nádej na súmraku

prerývajúc v nehe svetla

kukuričné klasy.

Spolu to zvládneme

a ustojíme

nevadí že sa nového bojíme

pretože sa nebojíme

postaviť

a ukázať silu spoločného tímu

spolu dokážeme všetko

a všetko je v hlave,

čo je v hlave

vládne v srdci

to šťastie z rozprávok

si zaslúžime všetci...

Pod hviezdami

Vytvorme si spoločnú vlnu

ktorá nás vynesie až k hviezdnej

oblohe plnej nočných svetiel

s odrazom mesiaca

na hladine prázdnej

dotknime sa spoločne hviezd

veď vo svete je toľko krásnych ciest

prepliesť si prsty a spojiť dlane

buďme hrdí na zdolané prekážky

tie chvíle radosti – poďme myslieť na ne.

Som ako tá vlna,

čo vráža na kamene,

stojíš a čakáš,

tichosť ti usteliem,

na brehu mora,

verím na dve dlane,

spojitosť sŕdc,

vánok veje,

letia čajky.

Vytvorme si spoločnú chvíľu–

piesok medzi prstami

ja podržím teba, a ty zas mňa

keď stratení sme pod hviezdami

chôdza po pláži

zamyslenými pohľadmi

ty na jednom brehu– ja na tom druhom

vravím si– keď si pôjdeme oproti

vyzvem ťa do tanca– vyzvem ťa pohľadom

a ty sa usmeješ

tam, pod hviezdami...

Vlasy rozplietli,

cestu snom,

búrlivé výšiny,

kládli kamene,

mesiac dvíha,

hviezdu na oltár.

spoja sa city,

do lásky v jedno.

Voda dosahujúca k nohám

chladí rozpálený piesok

a ja pocit mám–

ten ktorý často mávam

že márny je ten priestor

medzi nami

tam, na brehu, pri tichej vode,

tam, pod hviezdami

kde mesiac nás neprezradí

keď zostaneme sami...

Kdybys jen věděl

Kdybys jen věděl

jakej je svět

kdybys jen věděl

jakej je teď

nechtěl bys zpět.

Kdybys jen věděl

jaká je doba

kdybys jen věděl

kde hledat slova

ta vylít z olova.

Kdybys jen věděl

jak to dnes chodí

kdybys jen viděl

jak moc jsme chudí

a přitom žádné dluhy.

Kdybys jen věděl

jak moc to bolí

kdybys jen věděl

jak rána se solí,

jak rána holí.

Aj keď nie všetko...

Aj keď nie všetko

vyzerá ako sme čakali

to isté slnko

spája nás na zemi

Aj keď nie všetko

udrie hneď do očí

pozdvihni hlavu

ten úsmev ti nesvedčí

Aj keď nie všetko

je hneď jasné

je to dar keď niekto

ti chce ukázať to krásne

miesto na oblohe

Aj keď nie všetko

zdá sa byť nádejné

skúsme objaviť nový smer

a zabudnúť trápenie

lebo rieka stále plynie vpred

Aj keď nie všetko

slnko zafarbuje svetlom

skúsme počuť emóciu

pri splývaní s vetrom

užívať si vlastný život

Aj keď nie všetko

vyjde vždy na prvý krát

prosím nájdi odvahu vstať

a mať aj seba rád

Osud

Počul som že sa básne nepíšu

tak ako ich ja píšem

dnes tie reči mi na smiech sú

vezmem tehlu– jednu sem

a druhú tam

tehlu po tehle poskladám

najlepšie ako viem

svoj osud.

Nevadí vyčnievať

a mať svoje predstavy

nevadí robievať

svojské kroky smerom

ktorým chceš ty

nenechaj sa odradiť

staraj sa o svoje sny

s nehou a láskou

a dozrejú tie plody

tou cestou

aj keď to nepôjde

vždy bez chýb

vytvoríš si život

z oblakov nebeských

a prachu hviezd

nech si každý hovorí čo chce

keď máš sen– tak si za ním bež

náš osud si píšeme samy

tak ho vytvorme

presne tak ako sa nám páči,

tak ho vytvorme

tak ako sa nám páči...

Vždyť život,

život, to jsou překážky a zkoušky.

Je to hra.

A kdo nechce hrát, prohrál.

A kdo nikdy neprohrál,

jakoby snad ani nežil.

A jen díky té bolesti pak budeme vědět,

co je správné.

A o to víc si toho vážit.

Je to tak, i slzy a bolest jsou potřeba,

ukazují nám cestu a správný směr

čistí nás tak,

jako když na podzim padá ze stromů listí.

A jediné, co musíme,

je vydržet.

Vydržet tohle opadávání,

vydržet holí a nazí sami se sebou,

i když to tak hrozně bolí.

Jít dál.

Jít dál svou cestou.

Chybami se člověk učí.

Však co je to chyba?

Chyba neexistuje.

Osud nechybuje.

Počula som ako veľmi mocný človek môže byť

keď tú báseň tvorí

keď štetcom nanáša pôvab

na plátno, kde iné tvory

pozabudli vidieť čosi, čo odkrýva ticho

čo roznáša svetlo v kraji

a čo dáva more detským pohľadom.

Viem, že ten talent patrí mojej osobe

že tie zmysly sú mi bohatstvom

a že to, čo dnes vidieť dokážem

spozorovať pohyb oblakov

to je mojou cnosťou

nádejou

a mocou.

Tak tvorím, keď nachádzam kus sveta

v mojej poézii

tak dodávam rytmus mojej chôdzi

a tak moje verše znejú

vrastajú

nahor jak schody

preto dnes vravím

že ten osud napísaný ostal mojím perom

niekde na vrchole

kde som našla šťastie

bolo moje vlastné

vytvorila som si svet

tak ako sa mi páčil

vytvorila som si osud

tak ako sa mi páčil...

Po prvej básni/Vyznanie Básni

Celé to bolo veľmi rýchle

a ja len dúfam že nepríde

deň kedy to všetko stíchne

je ťažké vzdať a za sebou zanechať

to na čo si srdce zvykne

nemám odvahu prepísať

ani jednu báseň

každý verš je súčasť mňa

a spomienka

Po prvej básni to malo skončiť,

skryť ju v prázdnom zošite

čakať kým to čo cítim odíde

a ja budem znova v tom živote

ustráchanom

kráčať niekam– bez cieľa

Po prvej básni sa to všetko rozbehlo.

Dnes po každej ďalšej napísanej básni

vzdávam hold slovu,

jeho kráse, jeho sile,

jeho pravde...

A vzdávam hold  Básni.

Skrze ňu môžem snívať a obnažiť

svoju dušu...

Po prvej básni sa to všetko otočilo

dovolil som si snívať a tie sny si hýčkať

zísť z vyšliapaného chodníka

a vytvoriť si svoju vlastnú cestu

po prvej básni som ucítil tú slobodu

som vďačný že som prišiel sem–

do tohto momentu

kedy stále píšem

a píšem s úctou k tomuto remeslu

aj keď to má že vraj k básniam ďaleko

vážim si vás a aj vy ste ten dôvod

prečo ešte odmietam odísť odtiaľto

aj kvôli vám cítim

že má význam každý jeden sen

po prvej básni– aj keď som to ešte netušil

dnes poznám svoj smer a to, čo chcem...

…

Dôverne známa pesnička

Poukladané  slovíčka

Poďakovanie za sen

... aj taká býva báseň

Slák ktorým brnkneš na city

nech srdce môže precítiť

tú najčistejšiu vášeň

... aj takto vzniká báseň

– Myšlienka žije v hĺbke slova! –

Omieľam preto dookola

Báseň je vtedy Báseň

ak nestratí sa v čase

Len takto môže pretrvať

a všetko ľudské chrániť...

Ak by aj ona zlyhala

čo potom bude s nami???

Roky

Je to dvadsaťšesť  rokov

čo píšem si ten scenár

a kreslím ten portrét seba

okolo plynie čas a množstvo scén

nie, nehľadám zakopaný poklad

niekde v zemi, ani haldu cien

lebo ten najväčší poklad je v nás

to čo skrývame v srdci

má cenu všetkých cien

už dvadsaťšesť  rokov kráčam vpred

aj keď niekedy behá po chrbte mráz

z toľkých zmien

našťastie viem

že sa smiem vrátiť

a vrátim sa rád

pretože nechcem stratiť

ani jednu tvár

jediný hlas,

jedinú osobu

viem kde mám domov

aj keď som ďaleko od domu

ja vrátim sa, vrátim sa

už dvadsaťšesť rokov

nie vždy to bolo ľahké

ale dnes je to už krása

ten svet

život

ďakujem.

Už tridsaťšesť rokov,

spievam tú pieseň,

pre ľudí bez nádeje,

prach víri sladkosť,

daj ruku pre plačúce,

duše na pokraji,

svojich pádov,

už tridsaťšesť rokov,

verím,

ľudia sú nádherné bytosti,

vedia cítiť, vytvárať kúty

pre iných.

Už šesťdesiat rokov viem, že:

ŽIVOT je každý deň

napísať svoje motto

aj kusom umenia

ustáť to celé potom

Sú to aj omyly

prešľapy...

smútok...

slzy...

Aj zostať namäkko

pohladiť...

nebyť drzý...

Kalendár všedných dní

čo bežia v rýchlom slede

Život je isto aj

hľadaním odpovede

Na všetko podstatné

na každú otázku

Byť jednoducho in

neskĺznuť k pozlátku...

Život je porozumieť

bolesti aj láske

Ťahať tú svoju káru

aj keď je to ťažké...

Presvedčiť seba

že máš na to –

každý deň prežiť ako sviatok…

Hľadieť ti do očí

Říká se, že lidé nezapomínají,

však takový pocit zapomenout nejde.

Jak se zapomíná pocit?

Naopak,

chtěla bych umět tenhle krásný pocit,

který ve mně zůstal,

uskladnit a zavařit ho na horší časy.

Tak, jako se to dělá s ovocem,

abychom ho mohli jíst i v zimě,

když na stromech už jsou jen holé větve.

Jsem přesvědčená o tom,

že se věci nedějí jen tak pro nic za nic

a tohle je jedna z nich.

…Dážď utíchol a deň prenechal žezlo noci

po prázdnom chodníku sám, zamyslený a túlavý

hľadám to miesto s tebou– kde si

stačí jediný pohľad a ja prestanem byť nesmelý

kvôli tebe sa dokážem vrátiť vždy keď zídem z cesty

ktorá by mohla viesť dvoch

prosím, dokáž mi že ešte nie je neskoro

pozerám do prázdnej oblohy

a dúfam že som nepremárnil

čakaním to, čo mohlo byť

želám si aby som sa nestal jeden z tých

ktorí majú strach z toho čo cítia

a to čo mali až keď to stratia zistia.

Chcem hľadieť ti do očí

a odhrnúť ti z nich pramienok vlasov

pohladiť ťa na tvári a ponúknuť ti svoje rameno

chcem hľadieť ti do očí

a nepozerať viac s tou vážnou tvárou

vidieť ťa usmievať... každé ráno

chcem hľadieť ti do očí

a veriť, že cítiš sa v bezpečí

pretože si

stmeliť túto chvíľu bozkom, a objatím...

Jsem smířená sama se sebou,

zase žiju v míru.

A když zavřu oči,

vidím řeku.

Řeku, jak si klidně plyne

zelenou mechovou přírodou

někam daleko.

Tak čistá

bez očekávání a smutků.

Jen tak si tam je,

sama se sebou a teče,

mění se každým okamžikem

a přece je tak klidná.

Proto je cesta cíl.

Proto se vyplatí zkoušet to dál

Protože kdo nikdy neztratil,

nikdy neměl.

Tak lehká,

jako by se moje tělo vznášelo někde nad zemí.

A já bych si strašně přála,

aby tam zůstalo,

aby už nikdy nespadlo na zem

a už vůbec ne pod ní.

A vždycky, když půjdu kolem toho místa,

vzpomenu si na tebe.

A budeš tam už navždycky.

A hluboko.

A až mi bude smutno,

vzpomínka mě rozveselí.

Přeju ti jenom to nejlepší,

protože to je přesně to,

co si zasloužíš.

A budu tiše doufat,

že se máš krásně,

a to bezpodmínečně.

Se mnou nebo beze mě.

Doufám, že jsi šťastný,

a že se často směješ.

Protože úsměv ti sluší.

A ver, že chcem byť aj Tvojou

istotou, oporou aj bútľavou vŕbou.

Jednoducho:

CHCEM byť ten

komu môžeš veriť

Ten čo ti chutia

jeho pery

Ten čo sa o neho

oprieš aj bojíš...

Možno som práve ja

Tvoj šťastný žolík.

Ten s ktorým Ťa to

bude baviť...

Závidia Ti ho

všetky baby

Prídem si po Teba

na bielom koni

Len najskôr budeme

aj spolu chodiť...

Láska sú dve misky

jednej váhy

Tiež pre Teba

chcem byť drahým...

Strácať hlavu... hľadať slová...

Tak rád bývam

s Tebou doma...

...a šepkám Ti: – Moja vzácna!

Skvelé že si ma tu našla

Môžme spolu  naživo

meniť lásku na život...

You are so much more than you know ♥

Nemuseli by sme hovoriť

Videla som v diaľke mihať sa oceán

predstava.

Ako veľmi krásne by to mohlo byť

nachádzať v tom tichu zvuk

nemuseli by sme hovoriť.

Videla som v diaľke štyri útesy

posadená na jeden z nich

sledovala by som kam sa tiahne pevnina

nepočula v tom ďalekom ani jeden vzlyk

možno krása z tragického

zrodila by sa nám tam.

Videla som ako nad nami sa ťahá zore

horelo farbou sýteho znenia

viedla som môj krok

spoločne s tým Vašim

až k samotnému tichu, čo dotykom menia

tváre, ktoré pochopili jeho hodnotu.

Videla som v diaľke niečo naivné

predstava.

Ako veľmi krásne by to mohlo byť

vzdať tomu tichu česť

nemuseli by sme hovoriť.

Tak málo

Načo škrečkovanie?

Zaprataný byt?

To čo najviac chceme

je normálne žiť

Asi v tom je naše

ľudské poslanie

šťastie to sú veci

celkom normálne...

Normálne pracovať

plakať

aj sa smiať

hrať podľa pravidiel

– chápeš –

čistý chmat...

Mať šťastnú

rodinu

ozajstných priateľov –

takto nám to sekne

akurát na telo

A lásku...

Jasnačka!

O tej nahlas hovor!

Potom ju napumpuj

do srdcových komôr...

„Maličkosti“ z ktorých

sme vždy namäkko

A stačí tak málo:

zostať človekom...

Chcem sa baviť

Neutíšim

svoj smiech

na plné hrdlo

lebo je úprimný

aj keď často vyzerám ako blázon

a ja som

tým bláznom

keď chcete môžete

byť smutní

ale ja chcem byť veselý

Chcem sa baviť

tým čo robím

chcem sa baviť

písaním, žitím

chcem žiť s tým

pocitom

že šťastný som

chcem tvoriť

so životom

super dvojicu

ruka v ruke

vodiť ju

lásku v srdci

spanilú

Chcem sa baviť

aby som bol šťastný

pri lete motýľa

zo záhrad

Chcem sa baviť

pri rozkvete duše

splynutej radosťou

iných

Chcem sa baviť

Nad ľudskou láskou

Cítiť sa bez viny

Milovať

Chcem sa baviť

poláskať staré ruky

našich mám

pri zrode

Chcem sa baviť

Nad životom nás

všetkých ľudských tiel

spravovať naše činy

správne.

Chcem sa baviť

a neprestanem

sa snažiť

radosť šíriť

chcem sa smiať

smiať z chuti

chcem udržať živé

to čo horí mi v srdci

Bavme sa, smejme sa, buďme šťastní,

ale zostaňme aj zodpovední...

A pamätajme na dávne zásady a pravdy.

Napríklad aj na túto:

TAK si už natlačme

raz navždy do hlavy:

„Vtedy sa naša loď

do cieľa doplaví.

A bude  v bezpečí

nad čiarou ponoru.

Ak má na palube

lásku a pokoru...“

Spoločne s tebou

Hľadal som to, čo máš ty v sebe

v tvojich očiach, chôdzi, v úsmeve

to, čo skrývaš vo svojom smiechu

nie som vždy po boku,

áno viem, ale keď ma budeš potrebovať

vždy, vždy budem tu

s tebou

a neodídem

od problému

lebo to čo chcem

je vyriešiť ho

spoločne s tebou.

Společně s tebou se můj svět mění,

je to poprvé,

kdy je realita lepší než sny.

A já se strašně bojím,

že se probudím

a ty tu nebudeš,

že zmizíš, budeš fuč.

Bez rozloučení a beze slova

tak, jako všichni.

Já se bojím,

bojím se, že když přijdu o to, co máme,

přijdu i o kus sebe.

Protože kus mě je v tobě.

A kus tebe je ve mně.

Tohle je rovnováha.

To, co jsem hledala

na co dlouho čekala.

V tebe som našiel

tú pokoru, lásku

vzájomnú oporu

nesnažíme sa hrať hru

ktorú nevyhráme spolu

v tebe som našiel

aj to čo ma vytáča

prechádzky v centrách

medzi obchodmi

mením za vzduch prírodný

všetko to dobré aj zlé,

v nás tvorí to krásne

čo milujem

a verím, že je to vzájomné...

Já jsem si jistá,

protože tvoje energie čistá

mě nabíjí a já tak zářím.

Mám ze sebe strach.

Mám strach,

že jsou moje chmury příliš velké na to,

abychom je mohli spolu zvládnout.

Můj strach je jako zeď a já jsem za ní.

Sedím tam a nevím, kudy kam.

Hledám cestu ven,

zběsile hledám klíč od toho bludiště.

Chci ti jí zbourat

a říct ti,

že všechno bude dobrý.

Jenže je to boj,

při kterém mi nejde pomoct.

Pomoct si musím sama.

Jediné, o co tě prosím,

je čas.

Já tu jsem a jsem tu s tebou.

Tady a teď a chci jít dál.

Hned potom, co dobojuju,

půjdeme spolu dál.

Ale prosím,

nedávej mi už nic víc,

ani kapku.

Zachovej rovnováhu.

Nemůžeš dávat víc

než dostáváš.

Prosím.

Spoločne s tebou

o inú sa nesnažím

ja nezradím,

nie, ja nie som ním

ale sú veci ktoré nie sú

spoločným nadšením

naše rozdiely sa navzájom znesú

a to je možno základ úspechu

v spoločnom vzťahu.

Společně s tebou zbořím svou zeď.

Společně s tebou změníme svět.

Tak pojď sem a neodcházej.

Žiť v básni

Úlomky duše sa skryli v tme,

písané perom tichých patriarchov,

papiermi hodil smelý úbohý,

škrabance písma vysmiate zo dňa,

padnuté na zem ležiac v nádeji,

niektorým sa to možno podarí,

naučiť ľud milovať prekážky,

v očiach básnika prepísané

pocity deja našej budúcnosti,

úbohých, trpiacich, závidených,

plačúcich, trpiacich, obozretných,

stvorení hľadať význam prežitia.

Esencie

Čím viacej píšem

tým viac viem

na najbližšej križovatke

ktorý smer si vyberiem

Aj keď niekedy

stratený

vždy so vztýčenou hlavou

a veselý

sa snažím byť

nemusí to hrať

stále tak

vážne

keď prichádza strach–

hľadaj kde to viazne

Viac nie...

Nesnažte

sa nás vzbudiť

my ešte snívame

a pre tie sny,

pre tie sny žijeme

čo keď máme

len jediný pokus

žiť život za ktorý

môžeme byť hrdí?

Chcem spoznať

tie esencie

tvojich pier,

tvojho pohľadu,

tvojich dotykov

chcem spoznať

tie esencie

žitia

veď čo ak viac nie

čo ak nepríde

druhá šanca

povedať čo cítim

a po čom túžim

Tie esencie

adrenalínu

esencie hrdosti

lebo sme prekonali ju

tú trému,

esencie úletov

ale aj lásky– tak hrejivú

esenciu jedinečnú,

jedinú

voľný pád

a učenie sa lietať

vedieť milovať

tie chvíle splietať

do jedného veľkého príbehu

kráčať po pláži,

aj plávať ďaleko od brehu

pod hviezdami

hľadieť na nočnú oblohu

chcem spoznávať

esencie– esencie úspechu

tie emócie– emócia už je tu

je len v mojich rukách

ktorú báseň napíšem ako poslednú

Všetky tie príchute

a vône

života

na jedno bitie

je ich možno priveľa

ale chcem ich

spoznať čo najviac...

Poďakovanie

Ďakujem každému, kto číta tieto slová. Vážim si, že ste našej knižke dali šancu a dúfam, skutočne si prajem aby bolo pravdou, že ste si ju užili plnými dúškami. Snáď si to len nenahováram lebo pre mňa... Priznávam sa... Pre mňa bola spolupráca na tomto diele veľkým zážitkom. Ďakujem vám.

Obrovské ĎAKUJEM patrí aj všetkým skvelým ľuďom, ktorí stoja za tým, že sa toto dielo stalo skutočnosťou. Úžasní autori, úžasná ilustrátorka a úžasné vydavateľstvo. Tiež Dominike, ktorá mi pomohla rozhodnúť sa v dôležitej otázke: Kresba, či maľba?

Bez vás by tu nič z toho nebolo. Nebyť vás, tento E–book by nikdy nevznikol. Ďakujem. Dali ste myšlienke, dali ste knihe tvár aj dušu.

Úvod (so Zuzanou Volentierovou, Milanom Hodálom, Martinou Kavkovou,   Danielou Sabovou)

Spolu (s Martinou Kavkovou, Zuzanou Volentierovou, Danielou Sabovou)

Pod hviezdami (so Zuzanou Volentierovou)

Kdybys jen věděl (autor Martina Kavková)

Aj keď nie všetko… (s Danielou Sabovou)

Osud (s Martinou Kavkovou a Danielou Sabovou)

Po prvej básni/Vyznanie Básni (s Milanom Hodálom)

Roky (so Zuzanou Volentierovou a Milanom Hodálom)

Hľadieť ti do očí (s Martinou Kavkovou a Milanom Hodálom)

Nemuseli by sme hovoriť (autor Daniela Sabová)

Tak málo (autor Milan Hodál)

Chcem sa baviť (so Zuzanou Volentierovou a Milanom Hodálom)

Spoločne s tebou (s Martinou Kavkovou)

Žiť v básni (autor Zuzana Volentierová)

Esencie (autor Dávid Matuš)

Table of Contents

PO PRVEJ BÁSNI 1

O knihe 2

Obsah 4

Úvod 5

Spolu 7

Pod hviezdami 9

Kdybys jen věděl 12

Aj keď nie všetko... 13

Osud 15

Po prvej básni/Vyznanie Básni 18

Roky 21

Hľadieť ti do očí 24

Nemuseli by sme hovoriť 27

Tak málo 29

Chcem sa baviť 30

Spoločne s tebou 32

Žiť v básni 35

Esencie 37

Poďakovanie 40