Štyri obdobia ľudskej duše 2006

Stanislav Hoferek

Autor

Vydavateľ

Licencia

Vydanie

GKBN

Stanislav Hoferek

Greenie knižnica

CC-BY-NC-ND

Druhé (2014)

110001

O knihe

Názov je poskladaný zo štyroch období, ktoré ovplyvnili tvorbu nasledovných básní. Je to obdobie úsmevu, lásky, hnevu a smútku. Výber je z básní, ktoré boli uverejnené na rôznych miestach v roku 2006 a táto zbierka je obohatená aj o niektoré nerýmované básne z toho obdobia.

Nové vydanie

Je viac ako zvláštne, keď sa vydáva nové vydanie knihy po troch rokoch. Samozrejme, niektoré knihy sa dočkajú nového vydania aj po stovkách rokov, no u čisto internetovej zbierky sú aj tri roky dostatočný časový rozdiel. O to zaujímavejší je fakt, že sa pred spomínanými rokmi robila zbierka z básní, ktoré vznikli o ďalších päť rokov skôr.

Výsledok? Sonda do mladej duše autora, ktorý chcel milovať, no nebol milovaný. Dávne básničky na prechode medzi detstvom a dospelosťou sú naplnené túžbou po láske, ale i vtipom a zvláštnym štýlom, ktorý nie je ťažké pochopiť. Namiesto literárne dobrých rýmov myšlienky, ktoré i po rokoch pripomínajú zväčša skutočné udalosti.

Štyri obdobia sú aj o rovnováhe. Kto hľadá rovnováhu v dospievajúcom človeku, ktorého problémy sú s odstupom pochladnú (alebo presne naopak, ak sa v nich niekto nájde), ale i tak poučné – ten ich asi nenájde. Mladosť je zmena, celá množina zmien a táto kniha je denníček i psychiatria jedného otvoreného človeka. Obdobia, na ktoré sa naráža v knihe, sú nasledovné: obdobie úsmevu (prvé básne), nasleduje obdobie lásky, hnevu (báseň Zradca) a nakoniec obdobie smútku.

Obsah

Štyri obdobia ľudskej duše 2006 1

O knihe 2

Nové vydanie 2

Obdobie úsmevu 5

Báseň o optickej myške 6

Keby 7

Keby 2 8

Keby 3 10

Obdobie lásky 12

Tej, ktorú mám rád 13

Ružou proti potoku 14

Dar 15

Gitara 17

O milom dievčati 18

O milom dievčati 2 20

O milom dievčati 3 22

O milom dievčati 4 24

O milom dievčati 5 26

Povel pre lásku 27

Koniec sveta 28

Sen 29

Zastavte to slnko 31

O vojne dvoch hlasov 32

Potešila si ma 34

Obdobie hnevu 36

Zradca 37

Obdobie smútku 39

Drevorubač 40

Smutný človek 44

O temne na zamyslenie 45

Dievčatko so zápalkami 46

Tragická 47

Ochota 49

Ľudské zmysly 51

Prvá nerýmovaná 53

Kleopatra 55

Vesmír plný želaní 56

Súhvezdie lásky 57

Nechcem byť sám 58

Obdobie úsmevu

Humor je korenie života

a keď je láska ďaleká

dostanú sa z problémov von

najľahšie ľudia s úsmevom!

Báseň o optickej myške

Mám ju rád, hoci je neverná

je malou lampičkou do temna

svieti v tme a svieti na svetle

a nie je to ježibaba na metle

Smutne leží a nevydá žiadny zvuk

kým ju nechytí žiadny dobrodruh

poslušne splní každé želanie

bez slova odporu, asi má nadanie

Potrebuje ale pevnú ruku

a nie nejakú kopu tuku

potrebuje ukázať čo je užitočné

nemusíš za ňu nikdy platiť stočné

Svieti kým nepríde o transfúziu

tieňom nepripomína žalúziu

skôr má tvár ako hlodavec

nakŕmim ju, alebo pôjde preč?

Keby

Keby som bol obor, pre teba sa zmenším

keby som bol Ježiš, pre teba rád zhreším

keby som bol slnko, pre teba nájdem tieň

radšej budem niekto, kto praje pekný deň

Keby som bol pilot, tak priletím z neba

keby som bol krtko, tak hrabem vedľa teba

keby som bol beduín, tak darujem vodu

ak by som bol otrokár, darujem Ti slobodu

Keby som bol slon, pre teba ušami mávam

keby som bol šaman, tebe dažde privolávam

keby som bol kaktus, oholím sa sám

a keby som bol anjel, na teba pozor dám

Keby 2

Keby som bol sviecou, tak horím v tvojich dlaniach

keby som bol starostom, tak Ti poľavím na daniach

keby som bol žiakom, úlohu odpísať dám

a keby som bol obchodníkom, nepredám Ti krám

Keby som bol zajac, s kapustou sa rozdelím

keby som bol kurča, tak ťa pohladím perím

keby som bol krokodíl, tak ťa slzami zmočím

a keby som bol zbojník, utečiem keď ťa zočím

keby som bol ľadovec, tak Ti dám svoj svieži dych

keby sa na teba každý vykašľal, tak by som nebol jeden z tých

keby som bol vzducholoď, tak ťa vezmem k oblakom

a keby som bol staviteľ, tak postavím stenu rozpakom

Keby som bol slnko, tak Ti svietim na cestu

keby som bol tvojim otcom, tak podporím nevestu

keby som bol bláznom, tak Ti píšem báseň

a keby som bol kňazom, odpustím aj kázeň

Keby som bol Verne, vezmem ťa k stredu Zeme

keby som bol lesný ent, privítam ťa na sneme

keby som bol Lenin, ležím pri tebe na námestí

a keby som bol vlak, tak čakám ťa na priecestí

Keby som bol snom, tak nebudím ťa ráno

keby som bol ženích, tak Ti poviem áno

keby som bol Mac Donald, tak obslúžim ťa vďačne

a keby som bol marťan z Venuše, dám Ti rady zvláštne

Keby som bol štítom, tak znášam tvoje rany

keby som bol svetlom, svietim Ti na všetky strany

keby som bol sám sebou, uvoľním Ti miesto

a doprajem Ti viac hudby, ako DJ Tiesto

Keby 3

Keby som bol ohňom, tak ťa nepopálim

keby som bol vrahom, tak ťa neotrávim

keby som bol mrazom, tak ťa nenechám prechladnúť

a keby som bol učiteľom, tak ťa nenechám prepadnúť

Keby som bol čiapkou, tak Ti chránim hlavu

keby som bol kávovarom, tak Ti robím kávu

keby som bol feminista, tak ťa stále uctievam

a keby som bol tvoj chalan, tak ťa pri sebe mám

Keby som bol hríbom, tak sa nechám zobrať

keby som bol brzdou, tak sa nechám zodrať

keby som bol smútkom, tak ťa obchádzam

a keby som bol z ďaleka, za tebou dochádzam

Keby som bol šlabikárom, tak ťa učím písmená

keby som bol špiónom, tak si pre mňa bezmenná

keby som bol stuhou, tak vlním v tvojich vlasoch

a keby som bol jaskyňou, tak ťa vítam v krasoch

Keby som bol rozvrhom, tak presúvam hodiny

keby som bol vinníkom, tak neostanem bez viny

keby som myslel na teba, nebol by som jediný

a keby som bol chorobou, dám chrípkové prázdniny

Keby som bol tvárou, tak ťa hľadám v zrkadlách

keby som bol nebom, v tvojich pekných kukadlách

keby som bol snom, ktorý sa prechádza tvojim spánkom

a keby som tebou pohrdol, nie skôr ako Grankom

Obdobie lásky

Láska je strašne bohatá

láska, tá všetko sľúbi

no ten, čo ľúbil, sklamal sa

a ten, čo sklamal, ľúbi

(Miroslav Válek – Jesenná láska)

Tej, ktorú mám rád

Nemusí byť dokonalá, nemusí mať nebo v očiach

sama, smutná, zlomená kráčať po tichých nociach

musí mať však krásne ruky, ktorých sa chcem dotýkať

a musí byť sama sebou, taká, akú ju mám rád

Neviem či má hlávku v smútku pri čítaní písmen

ktoré som jej zanechal, čakajúc hnev či výsmech,

ak však aspoň malý úsmev zvlní jej krehkú mimiku,

znovu nájdem dôvod žiť a zanechám lyriku

Chcel som písať o nej, o tej ktorú mám tak rád

mám pocit, že Katka či Katia je meno akurát

tento text je tu pre teba, a tak zmením osobu

na veselé či smutné slzy donesiem novú nádobu

Ružou proti potoku

Za lesmi a dolinami, kde smiech je v ľuďoch ukrytý,

nádherné sú vrchy či lesy, ale stále chýbaš tam ty.

Nech len hrmí, nech len blesky lietajú a hrmia do rána,

jeden deň bez teba, to pre mňa strašnejšia je rana.

Nech len, nech len! Nech sa aj svet zrúti,

stále bude niekto, koho to nezarmúti.

Hrozby plné nenávisti a tasené meče,

nezľaknem sa ich, kým tento potok tečie.

Neviem kde začína, a kde ide do mora,

vody vedie smútok a obrovská smola.

Vytekajú z očí, slza za slzou sa valí,

spravím všetko preto, nech sa potok zastaví.

poznám ich a viem, že smiech slzy odženie,

stačí len k tebe prísť, zahnať to súženie.

Nie s mečom, len s pekným želaním,

a ružu z rubínov, podať ti do dlaní.

Dar

Dar môže byť zo zlata

dar môže byť z medi

dar môže byť pre človeka

čo sa časom mení

Dar môže byť krv

a dar môže byť pivo

darovať môžeme slobodu

darovať môžeme život

Dar môže byť z lásky

dar môže byť zo súcitu

dar môže byť krásny

dar môže byť bez nefritu

Darovať môžeme človeku

darovať môžeme ľudstvu

mal by si z neho niečo mať

mal by si mať k nemu úctu

Dar môže byť drahý šperk

dar môže byť slovo

najlepší dar je však ten

ktorý môžeme dať nanovo

Dar môže byť na Vianoce

dar môže byť v bežný deň

dar môže byť kúsok chleba

dar môže byť pochodeň

Darov je na svete veľa

málo je obdarených

dar môže byť aj deň z leta

darcovstvo v ľudstve pramení

Niekto by si snáď pomyslel

že žiadne dary netreba

nevieme kto dar vymyslel

dar môže byť vstup do neba!

Gitara

Ani na tú najlepšiu, nevie hrať každý

nie je nástroj nenávisti ani vraždy

zvýrazňuje emócie človeka čo nás obklopujú

podporuje spev človeka ktorý to spieva "to you"

Verše často krývajú, no s pomocou gitary

dá sa skladať mesiace, aj od leta do jari

na šiestich strunách povie stádo nezmyslov

ktoré človek nepovie, človek bez vlastných slov

Najkrajšie hrá pri táborovom ohníku

kde sa netreba ponáhľať do šíku

pomaly striedajú sa akordy nežné

bez túžby byť prvý, ako vločky snežné

Nechcem viac túžiť po tichu v hlave

už viac nechcem anglické raňajky v tráve

pri tónoch gitary zaspávať chcem

ale nie sám, keď na nej hrať smiem

O milom dievčati

O milom dievčati snívaval som rád

a dnes som šťastný, že som jej kamarát

má blažený úsmev, a nádhernú tvár

a tak veľmi bolí aj najmenší svár

Stretol som ju raz tak celkom náhodou

radšej nebudem klamať - bolo to dohodou

a síce pršalo a stupňov nebolo veľa

v obľúbenej mikine prišla ako strela

O počasí či škole, boli naše prvé témy

však každý sa musí nejako zbaviť trémy

na malej lavičke bol som s ňou rád

potom sme tam boli niekoľko krát

Pri pekných slovách o všetkom možnom

mysleli sme o všetkom trošku totožnom

najviac padla hudba, gitara je kráľ

povie o živote viacej ako snár

Tak a teraz píšem so snahou zveseliť

keď som už v reále tak trochu nesmelý

dám teda nejaké myšlienky do veršov

ktoré zvlnia mimiku náladou veselšou

Nikdy nezabudnem na tvoje slová

čo si vravela zo srdca znova a znova

pravda o živote povedaná bez chyby

a rád by som išiel s tebou aj na ryby

Vravela si že nikto nežije zbytočne

a mala si pravdu - nie iba čiastočne

našla si v každom len všetko krásne

a tak verím, že Ti nadšenie nezhasne

Našla si túžbu pomáhať všedným ľuďom

a všetky možnosti čo nenapadnú trúdom

spoznala si človeka ktorý ťa chcel objať

a teraz sa snaží úprimnými slovami ťa dojať

O milom dievčati 2

O milom dievčati chcem písať znova

tá istá dobrá víla, nie žiadna nová

otvorené dlane má, a v nich trochu lásky

viac však ako Sokrates, či filmové krásky

Možno čítaš tieto riadky a robíš si názor

o človeku ktorý kedysi ťa bral za vzor

otvorila si cestu mojim vlastným pocitom

nie mocou ani silou, ani prísnym dotykom

Naučila si milovať všetko v našom okolí

zachovala si sa ako to dievča v prísloví

ktoré si už nepamätám ale bolo krásne

a tak teraz na pamiatku píšem tieto básne

Darovala si mi obväz na boľavé členky

ako mamička dá synom nové plienky

doteraz mám obväz vo vitríne spomienok

tak ako pre teba malý morský kamienok

Mala si hnev v očiach keď zradil som ťa kruto

bál som sa že ma vyženieš niekam na Pluto

nestalo sa nič také a dala si mi odpustenie

a nikdy ťa viac nezradím, pre božie dopustenie

Chcel som nájsť jazyk ktorým Ti všetko povedať

dopriať si s tebou polievku, alebo si ísť opekať

našiel som však oveľa viac v tvojej duši

krátku odpoveď na to, čo všetko sa sluší

A tak po dlhých nociach sa zahľadím ku hviezdam

a márne čakám, že už za života budeš tam

raz sa možno stretneme pri Polárke jasnej

a zahráme kozmonautom trochu hudby hlasnej

Ak sa však nikdy nestane nič zo smelých ideí

tak ťa veľmi rád oslovím, už nie človek nesmelý

zašepkám do uší ten najkrajší fakt

takú aká si, takú ťa mám rád!

O milom dievčati 3

Nie si najbohatšia na svete

ani najsilnejšia baba na nete

vždy však daruješ úsmev pravý

a netúžiš po minútach slávy

Nelietaš na metle ani na oblaku

pri slovách o zlobe vravíš o opaku

nehľadáš pravdu niekde na dne

ale povieš pravdu ktorá vždy sadne

A sadne na každého kto o pravdu stojí

nezúfa a každú pomoc od teba dovolí

a predsa sa netrháš pre malé omyly

si ako baterka, ktorú práve dobili

Si smelá aj keď to nahlas nevravíš

a ak môžeš, drsné preklepy opravíš

nechceš peniaze za pomoc blížnemu

dala by si voľno anjelovi strážnemu

Čudujem sa každý deň ako je krásny

život bez krutosti a pohľad jasný

nepoznám ťa tak dobre ako by som chcel

o ďalšej prechádzke nie som sám čo snel

Ak však prejdú desaťročia bez teba

smutný budem ako bez Adely Bezdeda

ale vždy keď si spomeniem na tvoju lásku

zaženie to všetko zlé, aj každú vrásku

O milom dievčati 4

Sedávaš v spoločnosti dobrých ľudí

robíš všetko to, čo ťa nenudí

napriek tomu som Ti skrížil cestu

a chvíľu chcel som ťa za nevestu

Ako trápny panák tu stojím

len aby si sa nezľakla sa holím

veľa by som chcel pre teba vykonať

a v tvojom náručí chcel by som dokonať

Nikdy však nepochopím čo vlastne chceš

dovolím všetko, veď všetko smieš

ak odídeš preč do inej krajiny

potom pochopím, aký som naivný

Iná ruka sa dotýka ruky tvojej

nasadzuješ korienky lásky svojej

ten kto drží s láskou tvoju ruku

nikdy ťa nebude brať ako suku

Postará sa o šťastie na tvojom líci

ostaneme priatelia, nie ako býci

a vo veľkej snahe neriešiť tvoje veci

ostáva len písmo na starej peci

Papiere horia, a spomienky s nimi

príde pocit zloby, a obrovskej viny

a ak aj ostanem, stanem sa sudcom

ty si tým dievčaťom, s tým milým srdcom!

O milom dievčati 5

Nemusíš byť dokonalá, stačí sama sebou

s tou nádhernou tvárou, a ešte väčšou nehou

konečne chápem čo chceš, po čom Ti srdce túži

ale problémy som narobil, a veľmi ma to súži

Neviem čo mám robiť, pre kúsok tvojho šťastia

nechcem nech Ti ublížia, nechcem nech ťa zmastia

neodídem preč, bez mnohých slov vďaky

nevadí, že nebudem viac, ako huncút taký...

Zoznámil som ťa s priateľmi, znova a znova

či si taká istá, alebo iná, celkom nová

veľmi si prajem pre teba jeden z darov

aby si mohla ísť všade s gitarou

Pár myšlienok neďakuje tak ako by sa malo

po rokoch si spomeniem, či to za to stálo

nádherné sú dni, keď ťa vonku vidím

a preklínam sa, keď pozvať sa ťa stydím

Našiel som v tebe nápady, a nie len do viet

do celého svojho života, do situácii stoviek

aj keď nebudem nikdy viac ako môžem byť

neviem čo mám robiť, ale budem veselo žiť

Povel pre lásku

Nehnevaj sa na ruku, ak básne krívajú

nehnevaj sa na ľudí, ktorí ich čítajú

nehnevaj sa na srdce, čo úprimne horí

a naber odvahu, nech to za to stojí

Nenasleduj bláznov do slepých uličiek

nehazarduj s láskou z krásnych tajničiek

nenič plody ľudskej práce pod nebom

a nenič vzťahy so svojim susedom

Nenájdeš lásku tam, kde sa nedá zistiť

poď radšej medzi ľudí, tam je väčší výskyt

chyť ju pevne za ruku, nedovoľ jej zmiznúť

a všetko krásne z lásky, môžeš pekne zlíznuť

Nehnevaj sa na roky a nehnevaj sa na dni

každý čas plný samoty je po živote hladný

nájdi svetlo tvojho srdca, Google ti s tým pomôže

trápenie a ľudské chyby zatlačíme do rohože?

Koniec sveta

Možno svet sa zrúti vo veľkých plameňoch

možno nezabudne na iskry na kremeňoch

možno nájde pokoj v zrkadlách času ukrytý

a možno ho nájde v očiach ktoré máš ty

Keby sa aj zrútil a našiel by tvoj domov

keby som to vedel, postavím múr zo stromov

keby sa aj zrútil a všetku vodu zmútil

a keby aj zmizol, za tebou by som smútil

Snáď by som ťa našiel a vykašľal sa na svet

snáď by niekto vravel, že láska je nad kvet

snáď by som to spravil pre teba každý deň

snáď ak by som zlyhal, smutne spálim pochodeň

Jedného dňa zabudnem na tieto smutné reči

spomeniem si a zistím, že je to od veci

svet sa rútiť nebude, nemá sa mu čo stať

a kým je more modré, budem ťa mať rád

Sen

Nekonečný príbeh, na niekoľko slov

toľko som ich čítal, dopĺňal zo snov

zo tých, ktoré prinášali pokoru

džbán ľadovej vody každému topoľu

Bez myšlienok o krivde na svete

skúsim zhrnúť všetko v jednej vete:

Si učiteľkou života a svätého písma

toho, ktoré zablúdi a potom si to prizná

Neodchádzal som rád od tvojich rúk

s pocitom rozbitia hrdzavých pút

kráčal som krajinou po daždi a tme

bez tušenia či, sa to všetko vôbec smie

Kráčal som vzpriamený, ale nie hrdina

nemal som pre teba ružu, ani lístky do kina

nemal som dôvod na niečo sa hrať

chcel som len tvoje oči milovať

Výsledok pochmúrny, utláčajúca minulosť

sám a bez života, ako horského leva kosť

spásal som posledné, na čom záležalo

a odišiel som tam, kde ma to zavolalo

Domov nie je miesto, kde som chcel ísť

radšej som s tebou chcel na Gerlach vyjsť

pohladiť ešte raz hodvábnu tvár

a dostať tvoj úsmev, najkrajší dar!

Zastavte to slnko

Zastavte to slnko, nech je konečne tieň

nech už viac nepríde ten nepríjemný deň

keď sa mám s tebou lúčiť a naberať smiech

lebo potom ráno, zdržiavať ťa je hriech

Zajtra si príde po teba tvoj fešák

neriešim ho, podľa mňa je to feťák

ale aj tak chcel by som byť s tebou

radšej ako zvodca, ako byť sám sebou

Zastavte to slnko, nech zmrzne celý svet

a šance že po teba príde, tej už veru niet

načo to však vravím, rozhodni sa sama

a zo mňa ostane iba prázdna slama

Človek so snahou udržať si ťa na uzde

bez rozvahy a vďaky šetriť na brzde

a ak aj sama bez mapy pôjdeš cez polia

pôjdem potichu za tebou, kým to city povolia

Zastavte to slnko, čo sneží do dlaní

už nechcem byť tvojej lásky poddaný

bez strachu však všemocné slnko zastavím

aj keď vôbec neviem, čo s tým napravím...

O vojne dvoch hlasov

Už Ti dám pokoj, nech netrpíš za moje hriechy

nezaslúžim si tvoju pomoc, ani žiadne lieky

nezapadnem medzi ľudí ktorý si ťa vážia

a nebudem jeden z anjelov ktorý ťa strážia

Už viac neustupuj pred babou lenivou

neporovnávaj sa s lopatou plesnivou

nemusíš padnúť na tvár pri každom slove

a zariaď si rande pri veľkom stole

Nie to radšej nie, zbytočne toľko slov

je to ako studené, tiché vytie psov

neostanem a nechám ťa žiť svoj sen

tak ako včera, tak aj dnešný deň

Koľko krát opakovať moje slová

kašli na ňu, príde dáka nová

daj si väčšie nároky na ženskú krásu

inak nedosiahneš žiadnu spásu

Ale veď je krásna, krajšiu nevidel svet

nemá žiadnu chybu, nemá žiadnu smeť

má v očiach smaragdy a žiadny tieň

nádherná hneď bude celá sieň

O akej sieni to kecáš, veď tam bude sama

čo je v tvojej hlave, a či iba slama?

Zober ju za ruku aj keď nebude rada

poriadne ju vytancuj, kým je ešte mladá

Nedotknem sa jej tak bezcitne

veď sa ešte iná šanca naskytne

je ešte mladá a tak veľmi milá

ale som bez šance, je taká živá

Chceš ostať sám a čítať knižky

len poď, kým nebudú len mníšky

s takou si život neužiješ a umrieš sám

aj keď sa pozeráš stále k výšinám

Nechaj ma samého, mám z toho depresie

a nepíš mi svoj názor len tak z recesie

nikdy na ňu nebudem mať a bodka

som ako malý plameň, ona ako sopka

Začni žiť svoj vlastný život, a nájdeš liek

taký čo prinesie znovu od bránice smiech

a až pochopíš tú všetku nádheru

ozvi sa sám sebe, však oči si vyberú...

Potešila si ma

Potešila si ma svojim úsmevom

bez námahy, so slávičím spevom

za malé oznamko sa isto oplatí

a ak nie, tak ďalší to doplatí

Potešila si ma svojim značkovým objatím

ovplývalo nádherou, a úprimným dojatím

pravidelne bez nátlaku prídem si poň rád

možno iba raz, možno tak na sto krát

Potešila si ma podaním ruky

cítim, ako odchádzajú muky

vo veršoch píšem o tomto podaní

a najvyšší sa asi smeje nad nami

Potešila si ma úprimným pohľadom

je to jasné - berieš to s nadhľadom

aký osud by asi mala loďka čo by bola tam

s túžbou, prekonať v tvojich očiach oceán

Potešila si ma slovami vlastnými

jasnými, a predsa tak pestrými

dopadnú do mysle a ostanú na dlho

ostanú, a prilepím ich tam na tuho

Potešila si ma rukou na tvári

a krásnym želaním nech sa všetko darí

dosť bolo smiechu a dosť bolo želaní

a veľmi rád ťa zoberiem do dlaní

Potešila si ma, tým kamarátskym putom

takým čo je len na Zemi, nie niekde za Plutom

Tak nech to nezmizne, nech sa máme radi

tak ako biele labute, nie tak ako slizké hady

Potešila si ma, a chcem aj ja teba

aj keď ma nenapadá tá správna veta

bez výzoru plavčíka, či kapitána tímu

ťa ako kamošku pozvem na zmrzlinu

Obdobie hnevu

Zamračené tváre planú

do sŕdc sa vkráda beznádej

keď hráš pre nesprávnu stranu

každému kompromisu sa smej

Zradca

Už nezmôžem veľa, už nezmôžem vôbec nič

na svojich najbližších som uplietol bič

silný a mocný, čo trhá každé puto

a všetci čo sú z ďaleka, pozerajú duto

Som zradca s dvomi tvárami

bezodný miláčik svojej mamy

zradca svojich dobrých priateľov

čo sa na to má pozerať s nádherou

Ale nie! Ja nie som tým zradcom skúpim

a nie som ten, kvoli ktorému každý trpí

postavím sa na stranu tých čo majú duše

aj keď pre niekoho z opačnej strany súše

Do žíl ide strach a veľké podozrenie

už nie je však čas čakať na znamenie

ocitnem sa sám, a pôjdem proti múru

prechádzku, maratón, alebo celú túru

Nikto nič neukradol, ale obvinenie prišlo

keď to človeku s nenávisťou na um zišlo

a nič viac nebolí, než krivda na blížnych

od ľudí bez srdca na seba pyšných

Ako môže niekto súdiť ľudí ktorých nepozná

ako sa môže roztrhovať žena večne nervózna

nenávidím nenávisť, nemôžem ju ani dýchať

najradšej niekam zakopať - nebude mi chýbať

Neviem kde je to, čo sa stratilo

na veľmi zlý vtip sa to zmenilo

zničenie mladých životov nie je fér

a nie je to vôbec k ničomu smer

Tak rád by som teraz vrátil čas

vyhol by som sa hnusných krás

ktoré tešia len hlúpych a celkom bez hlavy

zbytočne budúcnosť dobrým ľuďom otrávi

Kto trpí pre závisť a kto za obvinenie

kto spravodlivosť volá, a na koho sa ženie

radšej za priateľov dostanem remeňom

ten kto je bez viny, nech hodí kameňom!

Obdobie smútku

Opustené opustenie opusteného človeka

keď láska obchádza nás a z ďaleka

môžeme túžiť a priať si máličko

zastaví sa niekto? Pobozká na líčko?

Drevorubač

Brezička breza, riekni mi

prečo tu nie je nik iný?

Musím ja drevo zozbierať

do teba musím udierať

Prvý krát zodvihol sekeru

dal pocítiť bolesť drevu

Druhý krát zodvihol sekeru

dal pocítiť bolesť drevu

Tretí krát zodvihol sekeru

a celkom vyhol sa úsmevu

Od účasu prestal drevo tĺcť

a nadýchol sa z plných pľúc

Nenič ma, Janko spanilý

nechaj ma ležať po chvíli

nechaj ma plakať celé dni

nenič mi aj posledné sny

Tu sa Janko veľmi prekvapil

veľkú kliatbu na seba uvalil

ťal predtým do dreva ako vlk

teraz tu stál ako hlúpy tĺk

Brezička, breza, riekni mi

odkedy rozprávaš ako my?

Odkiaľ poznáš reč nás, ľudí

nechcem Ti zle, iba blúdim

Nechcel som byť vrahom stromov

nechcel som byť tyran stonov

nechcel som zaťať tak do dreva

neteší ma zvrátená nádhera

Ak mi už viac neublížiš

nemusíš sa báť, že sa mýliš

zajtra sa vráť po drevo

len sa ku mne vráť, smelo

Na druhý deň skoro ráno

bola zima, veru áno

dobehol Janko ku stromu

nemohol uveriť tomu

Brezička, breza, riekni mi

odkiaľ to drevo na zemi?

Drevo nie je tvoje, je trochu iné

snáď si neublížila slivke nevinnej?

Nie, neublížila, vraví breza jasne

to slivka mi dá, keď slnko zhasne

pomohol si ty mne a teraz ja tebe

neublížiš viac, a ja pomôžem tebe

hneď doletí Janko domov ako šíp

dedinčania vytvorili veľký šík

oslovili ho hneď, raz dva tri

odkiaľ toľké drevo na vatry?

Od starej brezy to drevo mám

ale to tajomstvo nikomu nevydám

Stínajte si svoje chudobné stromy

a moju brezičku nechajte na pokoji

Nadišla temná hodina

Janko už nebol hrdina

všetci mu závideli polená

a Janko padal na kolená

Breza jedna hlúpa, daj drevo aj mne

aj ja potrebujem doma na kúrenie

mám ženu a deti a chcú mať teplo

tak ako Jano, to veľké nemehlo

Tu pozrela breza na drzých ľudí

a potom, že vraj pýcha smrdí

mlčala hlasom, ktorí majú ľudia

však nech sa za svoje city studia

Zasekla sekera, zasekla do dreva

a chúďa breza, so smútkom umiera

nezabudla na Janka a na jeho srdce

pre neho bude lepšie drevo súce

Prišiel Janko ďalší deň, avšak smutný

uvidel to ničenie, čo robia ľudia spupní

Pohladil brezu po listoch na zemi

pohladil, ale neostal nemí:

Brezička, breza, riekni mi

prečo sú ľudia tak naivní

prečo je toľko zla vnútri nás

aj nevinný bude žiť len svoj čas?

Smutný človek

Smutný človek je len ten, ktorý chodí sám

vyhýba sa smiechu, vyhýba sa hostinám

Sám a smutný, zranený a bez duše

neovonia vôňu leta, ani drahé vankúše

Smutný človek je len ten kto dal už všetko

nenájde už odvahu dohodnúť si stretko

Neovonia tento svet a stovky jeho krás

pôjde dookola jednou z mnohých trás

Smutný človek je len ten, kto kameň má v srdci

čierny a príliš veľký, milovať nie súci

Dá sa vyhnať, ale stojí to veľa námahy

aj keď každý myslí si - je to vec povahy

Smutný človek je len ten, kto smúti celé noci

nesmúti za peniazmi, to nie je v jeho moci

nesmúti za slobodou, smúti za podaním ruky

a tebe rád aj keď so strachom povie svoje muky

Smutný človek je len ten, kto spieva za princezné

stratený v hlbinách sveta, kde si žiadnu nevezme

prebudí sa rýchlo keď splatí poslednú z daní

a namiesto úteku dotkne sa tvojich dlaní

O temne na zamyslenie

Koľko snov polapili dlhé tiene visiace...

koľko ich upadlo cez dlhé mesiace...

ukradnuté myšlienky tých bosích tvárí

z ktorých len tie najsmelšie prežijú do jari

Bez pomoci v kŕčoch upadáme do trápenia

bez šance na záchranu, a tiež bez vedenia

so smútkom a tragickými čiernymi krajinami

rýchlosťou spomaleného blesku chodia medzi nami

Ako zmeniť osud más, ktorých nemožno chytiť

diskusie umelcov, bez väčšej snahy niečo cítiť

bez krásy ktorá upúta oko dobrého človeka

a miesto miesta v srdci, vyťahuje sa pateka

Dievčatko so zápalkami

Chodíš smutná v studenom severáku

zmoknutá, s malou šatkou miesto fraku

nikto nekúpi od teba niekoľko zápaliek

a na večnú chorobu nedaruje žiadny liek

Nenájde sa človeka, čo zápalky kúpi

aj dnes na ten štedrý deň sú ľudia skúpi

nepotešia dievčatko malou dobrotou

a s plnými stolmi pohŕdajú žobrotou

Bez hriechu a bez chuti škodiť niekomu

zmrznutá pochoduje od domu do domu

až sa niekto objaví s chuťou spraviť radosť

tak už bude neskoro a dievča zmrzne na kosť

Tragická

O smrti a o živote, majú byť tieto riadky

smutné a nepokojné, ako tragické sviatky

plné úzkosti a nenávisti, čo ma obklopuje

kruté a nebezpečné, čo pľúca nafukuje

Píšem myšlienky do viet, ktorých mám pár stoviek

bez nenávisti a bez prebytočných sloviek

píšem do viet, ktoré prinášajú utrpenie ľuďom

obhajujem svoje bytie pred nebeským súdom

Načo žijem keď okolo mňa ľudia trpia

načo som tu prišiel, načo vítate supa?

Načo krásne tváre nútim do úsmevu

a načo obdivujem len v iných nádheru

Padá smútok padá, na tváre navôkol

veselý sa nesmejú, úsmev im namokol

s cesnakom a s krížom vyháňajú diabla

diabla s kamenným srdcom a kopou sadla

S trápnym humorom sa nedostávam ďalej

bez chuti ďalej žiť, čo hovorí nalej

pomaly a potichu, upadať do slov

a do snov, kde smútim spolu s ňou

Načo píšem keď to čítať nikto nebude

úprimne smútiť za šťastím na súde

prečo nedám svetu pokoj keď môžem

však už niečo pre dobrú vec zmôžem

Nik by so mnou nešiel, a už nechcem nútiť

bez slov potešenia, nemám po čom túžiť

nemám dôvod spovedať sa sebe samému

a nemám chuť dopísať túto smutnú tému...

Ochota

Svet je krutý, a strašne zlý

keď nie je nikto ochotný

obetovať kúsok svojich ideí

aj niekde mimo videí

Mimo kraje plné ľudí

a hluku čo ma stále budí

do hlavy mi búchajú kladivá

asi ma pochovajú za živa

Bez viny a bez dôvodu

asi ma hodia pod vodu

kde mám sám a jediný

prežiť tieto prázdniny

Ochota pomôcť zmení sa

ako keď z nás pení sa

často na krutú nenávisť

a nemilosrdnú závisť

Letí rana dobre mierená

z hnevu na naše ramená

za ochotu zastať sa iného

starého a či nového

Prečo mrznú ľudia na kosť

keď sme všetci ochotní dosť?

Podať chlebík, aká námaha

a upadnúť celkom donaha

Ako Adam s Evou spáchali hriech

skúsili jablko, a vymizol smiech

už nikdy viac nebolo nič dobré

odvtedy každý ochotný žobre

Pre seba a pre iných

pre často nevinných

pre človeka tisíc krás

a pre niekoho z nás...

Ľudské zmysly

Keby sme nemali oči

tak nevidíme, čo by sme vidieť nemali

bez strachu že nás zočí

nikto nebude sliediť, či sa kopú kanály

Keby sme nemali uši

nepočujeme hlúpe zákazy

žiadne slová v duši

a neriešime žiadne záhady

Keby sme nemali nos

nevycítime, čo sa stane

necítime zlomenú kosť

ani keď nám zvýšia dane

Keby sme nemali ústa

nevieme, ako chutí pomsta ľudí

neprejeme celé sústa

a len pahltný sa s nami súdi

Keby sme nemali ruky

nenahmatáme svojho partnera

tak z nás ostanú len tuky

a nešírime CD Ubuntu Dappera

Keby sme nemali žiadne zmysly

tak nikdy nespoznáme svet

a krása, nech je hocijaká

tej už teraz pre nás niet

Prvá nerýmovaná

Si tu aj keď ťa často nevidím

nájdem ťa tam, kde ťa vždy nachádzam rád

tak blízko a tak ďaleko

mimo mňa a vo mne

za hranicami môjho sveta a aj v jeho strede, kde zaberáš najviac miesta

tam kde nikoho nedám okrem teba a nikdy ťa nevyženiem

aj keď si asi praješ, aby si tam nebola

aby si tam nebola si možno prajem aj ja sám

ale to nejde zmeniť remeňom ani krivdou

ani smútkom, ktorý ničí oči celkom radostné

ani mečom, ktorý pretne myšlienky a slová lásky

lásky, ktorá nie je láskou a je tak hlúpo platonická

aj keď bola, nebude, už nikdy nebude

ale viem, že bude v tvojom živote, ktorý šťastný nebude

neverím v slová útechy a neverím v slová vďaky

ktorá je falošná

tak veľmi falošná a predsa ťa mám v srdci

si smutná, plačeš, ale nemôžem Ti pomôcť

nezaslúžim si pomôcť Ti a je to len moja vina

ktorú však stále nechápem a tak zúfalo chcem zmeniť

žiadny príbeh sa nedá napísať a nechať len v slovách a čítať ich nanovo

nie, moja milá, osobo. Už nie. Už viac nechcem žiť v tieni

ktorý vzniká pod obrovským slnečníkom, ktorý miesto teba držím tesne nad hlavou

nad tou hlavou, ktorá nie je hodná pekného pohľadu

ty, ktorá si ma naučila žiť a spomenula ruže

budeš v mojom srdci naveky, aj keď v inom objatí a v inej láske

aj v inej maske, aj v inom počasí, aj v inom roku a storočí

aj v inom srdci, hoci moje krváca z jedinej veľkej rany

ako od dýky, ktorá zabila Caesara, aj keď šla vedľa

nie, nezabila si ma. Už viac nie

a predsa to cítim, ale tebe neublížim, ani slovom

ani písmenom

ale tým, že skončím naveky s úsmevom

aj keď budem od teba ďaleko a ešte ďalej, smutný ale v nádeji

že budeš šťastná, aj keď iný prsteň bude na ruke

na tej, ktorej som sa dotkol len málo

ale napriek veľkému utrpeniu

stálo mi to za to...

Kleopatra

Caesar láskou opitý, strácal hlavu pre ženu

Antonius daroval to, čo predkom nosilo slávu

Oktavián kvoli nej skoro prišiel o korunu

súčasníci sa čudujú tomu daru

ako to spravila, že si skoro podmanila svet

nie pekná a ani múdra, no v sláve utopená

zasiahla do vecí, do ktorej jej nič nebolo

pozmenila osud tých, čo nemali vôľu z kameňa

pozerali jej do vlády cez čísla a cez ramená

pozerali na ňu ako na ženu, nie ako vládkyňu

čo z túžby veľkého Caesara podporila jeho rodinu

pre veľkého Caesarovca, čo celkom stratil rozum

prešla vojna dlhá, krutá, a aj do jej stanu

tam aj niekde dostala od hada posledné znamenie

z posledného sa stal prvý a z kráľovnej len legenda

Vesmír plný želaní

Vesmír je obrovský a každý má v ňom svoje miesto

my, naši blízki, kamaráti, a aj naše idoly

ktoré sú živé a ľudia tak ako my

veľké želanie stretnúť sa so svojim idolom

s hviezdičkou za mlady

z ktorej je teraz hviezda

a vždy sa mení na povrchu

ale ostáva to ten istý človek

v našich želaniach

ktoré sa nevysielajú v telke a do detailov nepozná žiadny telepat

žiadny psychológ a ani my sami

Nádherné želanie je ostať sám sebou

s dobrými vlastnosťami

s dobrými známosťami

s úsmevom aj so smútkom

taký jedinečný, že to nezahrá žiaden herec, žiadny kráľ ani žaba na prameni

a niekde sa nájde hádanka - akí vlastne sme?

Chcel by som vesmír plný želaní. Tak veľký, aby sa tam všetko zmestilo

tak pekný, aby sa to naplnilo a tak prísny, aby sa tam dostalo len to, po čom naozaj túžime

tak bezfarebný, aby nemenil na čierno ani na ružovo a tak ľudský, aby bol pre každého

tak silný, aby ho nikto nemohol pretrhnúť a nik by v tomto vesmíre neurobil čiernu dieru...

Súhvezdie lásky

Ďaleko, kde oko človeka nemôže dovidieť

je jedno malé stádo hviezd

veľké a malé

jasné a tmavé

a usporiadané do tvaru srdca

sú tu hviezdy staré, ktoré pamätajú veky

a sú tu aj mladé, ktoré sa majú čo učiť ešte

ale sú tu dve veľké hviezdy

ktoré sú nesmierne ďaleko

ale pomaly, krôčik za krôčkom

približujú sa, tak ako ty a ja

ale neviem, kto je aká hviezda

veľmi na tom nezáleží, lebo všetci sme hviezdy

aj keď sme často vzdialení a nie je nás vidno

vždy si k sebe hľadáme cestu

a ak sa aj nestretneme, vždy budeme ku sebe bližšie a bližšie...

Nechcem byť sám

Nechcem byť sám, a ako jediný chodiť veľkou prázdnou ulicou...

Nechcem byť sám, v obrovskom dome s desiatimi spálňami...

Nechcem byť sám, a vidieť ľudí čo nie sú zvedaví...

Nechcem byť sám, a utopiť sa v knihách...

Nechcem byť sám, a nasávať alkohol...

Nechcem byť sám, ako priateľ vrán...

Nechcem byť sám, ako malý krám...

Nechcem byť sám, ako mesiac...

Nechcem byť sám, ako sen...

Nechcem byť sám, smútok...

Nechcem byť sám dnes...

Nechcem byť sám...

Nechcem byť...

A predsa byť chcem, aj vďaka tebe, a kvôli tebe. Či si to uvedomuješ alebo nie. Nechcem byť sám na konci

sveta a nechcem tajiť pravdu sám pred sebou... Chcem len udržať na uzde fantáziu a nepovedať to, čo by si

nikdy nemala počuť...

Nechcem byť sám - a nechcem, aby si bola sama...

Table of Contents

Štyri obdobia ľudskej duše 2006 1

O knihe 2

Nové vydanie 2

Obdobie úsmevu 5

Báseň o optickej myške 6

Keby 7

Keby 2 8

Keby 3 10

Obdobie lásky 12

Tej, ktorú mám rád 13

Ružou proti potoku 14

Dar 15

Gitara 17

O milom dievčati 18

O milom dievčati 2 20

O milom dievčati 3 22

O milom dievčati 4 24

O milom dievčati 5 26

Povel pre lásku 27

Koniec sveta 28

Sen 29

Zastavte to slnko 31

O vojne dvoch hlasov 32

Potešila si ma 34

Obdobie hnevu 36

Zradca 37

Obdobie smútku 39

Drevorubač 40

Smutný človek 44

O temne na zamyslenie 45

Dievčatko so zápalkami 46

Tragická 47

Ochota 49

Ľudské zmysly 51

Prvá nerýmovaná 53

Kleopatra 55

Vesmír plný želaní 56

Súhvezdie lásky 57

Nechcem byť sám 58